Versurile poeziei "Aci sosi pe vremuri"

La casa amintirii cu-obloane şi pridvor,

Păienjeni zăbreliră şi poartă, şi zăvor. Iar hornul nu mai trage alene din ciubuc De când luptară-n codru şi poteri, şi haiduc. În drumul lor spre zare îmbătrâniră plopii. Aci sosi pe vremuri bunica-mi Calyopi. Nerăbdător bunicul pândise de la scară Berlina legănată prin lanuri de secară. Pie-atunci nu erau trenuri ca azi, şi din berlină Sări, subţire,-o fată în largă crinolină. Privind cu ea sub lună câmpia ca un lac, Bunicul meu desigur i-a recitat Le lac. Iar când deasupra casei ca umbre berze cad, Îi spuse Sburătorul de-un tânăr Eliad. Ea-l asculta tăcută, cu ochi de peruzea... Şi totul ce romantic, ca-n basme, se urzea. Şi cum şedeau... departe, un clopot a sunat, De nuntă sau de moarte, în turnul vechi din sat. Dar ei, în clipa asta simţeau că-o să rămână... De mult e mort bunicul, bunica e bătrână... Ce straniu lucru: vremea! Deodată pe perete Te vezi aievea numai în ştersele portrete. Te recunoşti în ele, dar nu şi-n faţa ta, Căci trupul tău te uită, dar tu nu-l poţi uita... Ca ieri sosi bunica... şi vii acuma tu: Pe urmele berlinei trăsura ta stătu. Acelaşi drum te-aduse prin lanul de secară. Ca dânsa tragi, în dreptul pridvorului, la scară. Subţire, calci nisipul pe care ea sări. Cu berzele într-ânsul amurgul se opri... Şi m-ai găsit, zâmbindu-mi, că prea naiv eram Când ţi-am şoptit poeme de bunul Francis Jammes. Iar când în noapte câmpul fu lac întins sub lună Şi-am spus Balada lunei de Horia Furtună, M-ai ascultat pe gânduri, cu ochi de ametist, Şi ţi-am părut romantic şi poate simbolist. Şi cum şedeam... departe, un clopot a sunat . Acelaşi clopot poate. în turnul vechi din sat... De nuntă sau de moarte, în turnul vechi din sat.